Alternativy 
	pro Sever 
Změnou, kterou hledáme ve světě, se musíme stát my sami. (M. Gándhí)                                                                 Zpravodaj Přátel přírody
prosinec 2004
Z OBSAHU:

Eva Tylová:
Jak přidělit miliardy bez výběrového řízení				3
Miroslav Šuta:
Zbaví se EU nejnebezpečnějších chemikálií?				4
Zdeněk Bárta:
Patron, nebo kolaborant?						5
Neela Winkelmann – Heyrovská:
Kdo se bojí ekologických elektráren?					7
Miroslav Patrik:
D8 – poslední šance pro přírodu?					9
Václav Petříček:
Břehové porosty v povodňové prevenci				11
77 akademiků apeluje na vládu						16

Třetí šimpanz								19

Nabídka ředitele společnosti						24

Historická fotografie Labe.
Vše zlé je k něčemu dobré

Foto: Petr Berounský

Milí Přátelé přírody,
vzhledem k tomu, že se rychle blíží konec roku, takřka se vnucuje potřeba jeho předběžné rekapitulace. 
Rok 2004 byl pro Přátele přírody atypický a potvrdil, že člověk (Přítel přírody) míní a život mění. K tomu, co jsme měli v plánu, jsme se prakticky vůbec nedostali. Koncem roku 2003 jsme si “malovali”, že kauza jezy na Labi je rozhodnuta a že se proto budeme věnovat především projektu Labe 2020. Chyba lávky! 
Brzy to bude rok, kdy jsme se opět naplno začali zabývat jezy. Toto řízení osudu ale přineslo i pozitivní důsledky. Přátelé přírody nebývale posílili. Jsme nyní (už zase) třetí nejpočetnější ekologickou organizací v ČR (je nás 2,5 tisíce), přičemž tento rok posílilo naše řady více než tisíc (!) nových podporovatelů (a to zejména díky grantu EU Phare, který se nám podařilo získat v roce 2003 a který vyčerpáme v nejbližších dnech).
Jak se spor o jezy dostává stále výš, vtahuje to do vyšších sfér i Přátele přírody. 

Foto: Petr Berounský

Řešil-li jezy Senát, museli jsme jednat se senátory. Projednávala-li jezy poslanecká Sněmovna, jednali jsme s poslanci. Zabývá-li se jezy vláda, jednáme s ministry, jejich náměstky, poradci a asistenty. Chtějí-li o jezech referovat celostátní média, ocitáme se v televizi atd.
Rok 2004 Přátele přírody změnil, jako asi žádný předchozí. Mezi našimi podporovateli a příznivci přibyla slavná jména (za všechny bych jmenoval alespoň Jana Svěráka a Jana Hřebejka), naši petici podepsala řada profesorů a docentů atd. To vše svědčí o rostoucím respektu, kreditu a renomé naší společnosti. Přátelé přírody tedy zase povyrostli a posílili svou pozici a váhu. A to je dobře. (Nesmíme ovšem pouštět ze zřetele, že co platí dnes, nemusí platit zítra, a že důvěra se těžko získává, ale snadno ztrácí.)
Svou společnost neposilujeme samoúčelně, ale abychom účinněji  vyvažovali vliv mocných lobby. A to se nám po letošním společném úsilí daří zase o něco lépe. Díky vám všem, přátelé. 
Marian Páleník, ředitel společnosti
Zdenka Páleníková Králová skončila v Kanceláři Přátel přírody 

V listopadu 2004 přestala Zdenka Páleníková Králová pracovat pro Přátele přírody. Za zlé jí to mít v žádném případě nemůžeme, vždyť pro Přátele přírody pracovala velmi obětavě více než šest let a snažila se odvést maximum (za minimum peněz). Nezbývá, než jí vyslovit obdiv a uznání, že se z tak náročné práce nezhroutila, a poděkovat jí za vše, co pro Přátele přírody udělala. 
Zdenko, díky a co nejvíc úspěchů na novém pracovišti!

Dočasně tedy pracuji v Kanceláři sám a hlavním úkolem pro nejbližší týdny a možná i měsíce je najít a posléze zaučit člověka na uvolněné místo. (Do té doby prosím všechny příznivce o shovívavost.)
Marian Páleník (14. 12. 2004)

CHCETE PRACOVAT PRO PŘÁTELE PŘÍRODY?

V současné době (prosinec 2004) je volné místo (péče o příznivce na  půl úvazku a asistent/ka ředitele na půl úvazku).

Uvažujete-li o práci v Kanceláři Přátel přírody, dejte vědět. 

Napište prosím přihlášku se základními údaji o sobě (jméno, příjmení, věk, adresa, spojení) buď e-mailem na adresu: reditel@prateleprirody.cz nebo písemně na adresu: Přátelé přírody, Masarykova 1493/78, 400 01 Ústí n. L.
A to (ve vlastním zájmu) co nejdříve. 

Uzávěrka přihlášek je 15. ledna 2005.
O tom , jak přidělit 2,7 mld Kč bez výběrového řízení 
Ing. Eva Tylová
Řada chemických podniků léta znečišťovala  vodu, ovzduší, a půdu ve svém okolí. Při privatizaci těchto podniků stát novým vlastníkům garantoval, že za prostředky získané z privatizace znečištění odstraní. Řízením těchto akcí pověřil  Fond národního majetku (FNM). 
Jedním z takových podniků, kterému FNM hradí sanaci areálu je i Spolana Neratovice. V jejím areálu leží tzv. objekty zamořené extrémně toxickými dioxiny. Se sanací dioxinových objektů, které navíc leží v zátopové oblasti, nebyly v České republice žádné zkušenosti. Logickým řešením by bylo vypsat mezinárodní výběrové řízení na firmu, která areál vyčistí. Takovýto postup jsem navrhovala ve funkci náměstkyně ministra životního prostředí. Fond národního majetku se však rozhodl jinak Bez konzultace s Ministerstvem životního prostředí zadal za prostředky americké provývozní agentury U. S. Trade and Development Agency zpracování studie, která řekne jak sanaci provést. Studii provedla americká firma Ressource Applications, Inc  a vybírala pouze z technologií, jejichž vývoz byl v zájmu USA. Vybrala technologii BCD (termická desorpce s následným katalytickým  rozkladem chloru), na kterou měla licenci jiná americká firma The BCD Group, Inc. Ta licenci prodala v ČR jediné firmě Sita Bohemia, a.s.. Ve studii byl proveden i rámcový odhad ceny cca 2,7 mld. Kč. Prostředky vložené do studie se USA bohatě vyplatily. O tom, kdo bude sanaci provádět, bylo tímto okamžikem rozhodnuto. 
Se zadáním sanace bez výběrového řízení jsem nesouhlasila, protože podle řady expertů existovaly i jiné technologie, než které americká firma hodnotila. Po mém odchodu z MŽP však moje nástupkyně obratem do sedmi dnů odsouhlasila zadání zakázky bez výběrového řízení s odůvodněním, že jiné ověřené technologie neexistují. O několik měsíců později byla na Slovensku vybrána na sanaci Chemko Strážné jiná technologie,  takže se potvrdilo, že technologií schopných odstranit tento druh zátěže, je více druhů.
Postup k vybrání firmy na sanaci Spolany byl tak velice jednoduchý a zároveň účinný. Již předem bylo patrně rozhodnuto, kdo a za kolik zakázku dostane. Jakákoli konkurence, která by mohla vést ke snížení ceny, je předem vyloučena. Správným postupem by ale bylo vyhlášení mezinárodního tendru s jasně stanovenými požadavky na kvalitu provedených prací, doloženými referencemi a zárukami. Jedním z rozhodujících kritérií by byla cena. Je nepochybné, že pokud by proběhlo výběrové řízení, došlo by ke snížení cen v důsledku konkurence A to i v případě, že by sanaci vyhrála firma užívající technologii BCD. Tak, jak bylo výběrové řízení provedeno, státní správa nemá žádné porovnání, zda ceny projektu nejsou nadhodnoceny, ani nemá nástroj, pokud to zjistí, jak tento stav změnit. Projekt sanace obsahoval pouze rámcové ceny v celkové hodnotě 2,7 mld. Kč. Navždy zůstane nezodpovězena otázka, zda sanace nemohla být např. o miliardu levnější, jak někteří tvrdí. Navíc pokud by došlo k navýšení objemu prací, není žádné kritérium, podle kterého by se navýšení posuzovalo. Od zadání sanace uběhly již dva roky a zatím nejsou vidět žádné výsledky.
Je to tedy tak jednoduché a přitom nepostižitelné. Nemůžeme se divit, že státní rozpočet je deficitní. Možná, že hradí tisíce takových sanací Spolany.

Autorka je členkou správní rady společnosti Přátelé přírody, o. p. s. V letech 1998-2002 pracovala jako náměstkyně ministra životního prostředí.

Foto: archiv PP
Reforma chemické politiky:
Zbaví se EU nejnebezpečnějších chemikálií?
MUDr. Miroslav Šuta 

Znepokojivě roste počet nejrůznějších vědeckých studií, které přinášejí důkazy o nebezpečných chemických látkách, jež mohou ohrozit naše zdraví či životní prostředí a které jsou součástí běžných spotřebitelských produktů, jakými jsou hračky, oblečení či podlahové krytiny. Jedná se např. o těžké kovy, ftaláty, organické sloučeniny cínu, chlórované parafíny či alkylfenoly. Laboratorní analýzy prachu z domácností prokazují, že běžně prodávané výrobky celou škálu toxických chemikálií také uvolňují. Člověkem vyrobené nebezpečné chemické látky ale znečistily nejen naše domovy, ale i oblasti průmyslu tak vzdálené, jakými jsou třeba Arktida, vysoké hory nebo hlubiny moří. Lékaři bohužel rizikové chemikálie nacházejí i v lidské krvi, v mateřském mléce a dokonce i v tělech doposud nenarozených dětí, kam pronikají z krve matky.
Podle Evropské environmentální agentury může být na evropském trhu až 100 tisíc látek, z nichž většina je vyráběna, používána a uvolňována do prostředí, aniž bychom znali jejich účinky na lidské zdraví nebo na ŽP. Komplexní hodnocení rizik bylo zatím dokončeno jen u zlomku látek, a proto máme k dispozici jen útržkovité informace o tom, co způsobují nebo mohou způsobovat. Jako “chemický socialismus” bývá proto označována současná situace, kdy převážná část zisku z výroby a prodeje nebezpečných chemických látek připadá průmyslu a obchodu, zatímco drtivou většinu nákladů spojených např. se škodami na zdraví či přírodě doposud nese společnost - daňový poplatník či nemocný člověk.
Neudržitelnost stávající situace si Evropská unie uvědomila už polovině devadesátých let řešení problému vidí v přenesení části nákladů na hodnocení účinků chemických látek a za případné škody na výrobce. REACH usiluje také o zajištění dostatečného množství informací o produkovaných chemikáliích, o zvýšení bezpečnosti lidí nakládajících s chemickými látkami, o podporu konkurenceschopnosti průmyslu a samozřejmě i o ochranu ŽP a zdraví lidí.
Odhaduje se, že REACH by se měl týkat asi 30 tisíc látek, které jsou vyráběny nebo dováženy do EU některým subjektem v množství větším než tuna ročně. Odpovědnost za registraci mají nést sami výrobci či dovozci látky. Podmínky pro přezkoumání (evaluaci) však mají vytvořit členské státy prostřednictvím sítě autorizovaných pracovišť. Nově by měla být zřízena Evropská agentura pro chemické látky, která by zpracovávala.registrační dokumentace výrobců a dovozců i výsledky evaluace. Agentura by provedla konečné posouzení látky a předložila návrh rozhodnutí Evropské komisi, který by byla oprávněna vydávat autorizace pro uvedení chemikálie na trh. Vzhledem k rozsahu práce počítá Evropská unie s dlouhým zaváděcím období. Až 11 let mají mít na registraci firmy vyrábějící látku v množství do 1 tuny. Tříletá lhůta je navržena pro látky dodávané jedním subjektem v objemu nad 1000 tun ročně.
Chemický průmysl však vytváří značný tlak na zachování výroby nebezpečných chemikálií a prosazuje systém tzv. “adekvátní kontroly”. Zdravotníci spolu s ekologickými a spotřebitelskými organizacemi naopak žádají, aby autorizace k výrobě a užívání látky by byla udělována jen v případě prokázání její ekologické a zdravotní bezpečnosti. Nebezpečné látky by podle tohoto návrhu mohly dostávat autorizaci pouze při prokázání společenské potřebnosti látky a při neexistenci bezpečnější alternativy. I pak by autorizace měla být jen časově omezená a jen pro specifické použití, což by vedlo soutěž na trhu a motivovalo firmy k investicím do vývoje nových látek a progresivních technologií. To by v konečném důsledku bezpochyby přispělo i k vyšší celkové bezpečnosti.
Pravomoc rozhodnout o definitivní podobě REACH má Evropský parlament a Evropská komise, které jsou vystaveny tlaku stovek lobbystů chemické průmyslu. Evropský parlament by se v tzv. prvním čtení návrhu reformy měl zabývat v druhé třetině roku 2005 a ke schválení REACH by mělo dojít koncem roku 2006. Během nejbližších dvou let se tedy ukáže, jestli politici upřednostní zisky výrobců a obchodníků s nebezpečnými chemikáliemi nebo zdraví obyvatel a ochranu ŽP.

Autor je členem Mezirezortní komise pro chemickou bezpečnost a konzultantem v oblasti ekologických a zdravotních rizik.
Patron české země, nebo servilní kolaborant?
Bohoslužba na svátek, kterým si nejsou všichni jisti
Mgr. Zdeněk Bárta

Letos jsme počtvrté slavili státní svátek, který se jmenuje “Den české státnosti”. Je to svátek Svatého Václava, který 28. září 935 zemřel mučednickou smrtí. Svatý Václav je zakladatelem českého státu. A to navíc zakladatelem ušlechtilým, zbožným. Pravý vzorový státník. Proto ten svátek české státnosti. Tak praví tradiční verze. Jenže: nebyl zabit náhodou již roku 929, jak říkají někteří historici? A byl vůbec takový, jakým jej líčí legendy, zejména ta Kristiánova? A není ostatně tato legenda jen pozdější falzum? A nebyl vlastně zakladatelem státu jeho bratrovrah Boleslav Ukrutný? 
Byl Václav servilní kolaborant Němců, jak v ve sněmovní debatě o svátku prohlásil Miloš Zeman, nebo měl Václav jen jiný názor než jeho bratr na to, s kým uzavřít mírovou smlouvu? Boleslav vsadil na bavorského Arnaulfa, zatímco Václav vsadil na spojenectví se saským vévodou Jindřichem Ptáčníkem. A kardinální otázka: žil vůbec Svatý Václav, není to jen vymyšlená postava, jakési Boleslavovo zbožnější já? Není to jen dávno vyčpělý mýtus? 
To nejsou nepatřičné otázky. O Václavovi toho objektivně potvrditelného víme jednak příliš málo, než abychom si mohli být čímkoli jisti. Ale naše nejistota není dána jen oním víc než tisíciletým časovým odstupem. Dohadujeme se přeci často i o postavách, o kterých máme neporovnatelně víc údajů a které žily nedávno. Například: dopustil se Beneš vlastizrady, potom plánované genocidy, a nakonec ve spolupráci s cizí mocností spiknutí proti vlastnímu státu, jak píše Jaroslav Hutka v článku Beneš se zasloužil o komunistický stát 1/ (a jak říkal současník Benešův, můj dědeček), nebo se zasloužil o stát, jak prohlásila letos většina poslanců PČR (narozdíl od většiny senátorů)? 
Ale pojďme ještě dál: vždyť se nedokážeme dohodnout ani o událostech a jejich aktérech nejsoučasnějších! Je například takový Václav Klaus arogantní šašek, nebo důstojný prezident této země? Je třeba deficit státního rozpočtu taková strašlivá katastrofa, jak slyšíme denně v mediích, nebo je to naopak záchrana ekonomiky, neboť vyrovnaný rozpočet vytváří opakovaně krize, jak říká ekonom Pavel Ševčík v článku “Vyrovnané rozpočty vytvářejí krize”? 2/ A mohli bychom pokračovat donekonečna. Na rozdíl od představ většiny lidí ještě před pár generacemi dnes již není pochyb o tom, že neexistuje žádná jediná, shora daná, ani náboženská, ani vědecká pravda. Dokonce ani v samotné vědě ne. 
Západní křesťanská civilizace ze své vlastní logiky boření mýtů po dvou tisíciletích dospěla k sekularizaci. Již neexistuje jedna jediná legitimní pravda, zaštítěná vnější autoritou, ve které by měl člověk zaručenu identitu, pokud ji přijme za absolutní. Již reformace tuto nereflektovanou identitu počala rozbíjet. Člověk je poznenáhlu stavěn před nutnost volit, kam vlastně náleží, kam chce jít, jakou hodnotu bude svým životem realizovat. Jeho identita, jeho odpověď na otázku, co je v životě správné, přestala být jednoznačně dána vnější autoritou a stala se zároveň otázkou individuálního lidského aktu. Bůh starých představ, Bůh ředitel světa je mrtev, tak se tomu říká v teologii. Skutečnost ztrácí svoji jednoznačnou tvář a ukazuje se, že její podoba závisí na naší spolutvorbě, na pojmech, kterými vyjadřujeme svůj vztah k ní. I samotné pojmy se ukázaly být historicky podmíněné a tudíž v čase změnitelné, předefinovatelné a utvářené tou, či onou dobou. Náš život i náš svět je takový, jak ho my sami vidíme a prožíváme. Jak jej svými činy a svým myšlením spoluutváříme. Nějaká vědecká, jednou platná realita neexistuje, je vždy pouze virtuální. Toto poznání mimochodem stálo pozitivně jako protiklad k teokracii v základech pluralitní demokracie. 
Jenže, jak se současně ukazuje, člověk není tak svobodný, jak bychom očekávali. Člověk zřejmě mýtus potřebuje. S klasikem řečeno, člověk je “mýtotvorným zvířetem” a zboří-li jeden mýtus, nahradí jej jiným. Mýty jsou příběhy, které tak či onak - dle doby, která je stvořila - promlouvají k lidem, a které lidi mobilizují. Mýtům se věří, jsou autentické a funkční, pokud to nejsou ty, které se prostě buď neujaly, či se přežily. 
Mýty, kterým současní lidé jsou ochotni věřit (jakkoli jsou často neuvěřitelně pitomé, či dokonce zhoubné) jsou stejně mobilizující jako ty, kterými žili naši dávní předkové. Současný člověk se jde ve slepé důvěře v mýtus konzumu buď servat o laciné zboží před nově otevíraný hypermarket, nebo v horším případě třeba jít i do války (či do teroristického útoku nebo národně osvobozeneckého boje - záleží na úhlu pohledu). Lidé se mýtům rádi dávají do služeb a rádi je poslouchají, neboť touží po světě, v němž by identita jejich já nebyla vydána nutnosti volby a zápasu, vydána svobodnému osobnímu jednání, zdůvodňování, a svědectví vlastním životem. Lidé touží po světě, v němž by bylo opět snadné se identifikovat s prefabrikovanými, shora danými pravdami. 
Vraťme však k Václavovi. Nezáleží na tom, jaký byl jako historická postava. To není důležité. Důležité je, co o něm říkají legendy, tedy to, co se má vyprávět. Důležité je, jaký je v tradici našeho národa, jak si jej vážilo nejen desáté století, nejen Karel IV, ale i Hus, Komenský, národní obrozenci. Pomiňme zneužití svatováclavské tradice za druhé republiky a za nacistické okupace - zneužít lze cokoliv. Ta původní, nezneužitá legenda je totiž nádhernou, živoucí a smysluplnou tradicí, kterou by bylo strašná škoda vyměňovat za současné konzumní, nacionální, či fundamentalistické mýty. 
Svatý Václav se takřka hned od své smrti stal vzorovou postavou vůdce národa, patronem země, nesmrtelným knížetem. A není to kníže ledajaký, jak o něm v legendách čteme. Vzdělaný intelektuál - Ludmila jej v očích současníků zkazila, neboť jej naučila číst a psát, což bylo vhodné tak pro mnicha, ale pro politika to bylo naprosto ponižující. Odpůrce trestu smrti, kácel šibenice. Mírotvorce, se sousedy uzavíral dohody, místo aby je vraždil. Statečný vůdce - místo války celých kmenů nabídl vůdci protivníků osobní souboj. Zastánce lidských práv, propouštěl otroky na svobodu. Vnímavý pro sociální otázky, peníze dával chudým. Jeho sláva pronikla do celé Evropy, nejen Angličané dodnes zpívají na vánoce Good King Wenceslas: “Na Štěpána dobrý král Václav z okna hledí.” s poslední slokou: “Vkládal nohy krok co krok do stop po svém králi, a kam vkročil svatý král, tam i sněhy hřály. Proto věřte, křesťané, boháči i páni, ten kdo cítí s chudými, dojde požehnání". 
Ideálem vůdce českého národa není tedy ani zuřivý hrdlořez, ani chladný, vypočítavý technolog moci, ale šlechetný rytíř a ušlechtilý člověk. To považuji za nesmírně důležité. A kilometrové fronty Čechů, toužících shlédnout svatováclavskou korunu, kdykoliv je vystavena svědčí tom, že tento křesťanský ideál světské moci není mýtem, který by se přežil. Nehledě na jeho sochu, tu Bendlovu nejprve, i tu novou Myslbekovu, která je svědkem všech jen trochu důležitých politických událostí v české zemi i v moderní historii. 
Karel Čapek na samém prahu své smrti napsal: “Nezapomeňme na tuto tradici svatováclavskou. Říká se jí také naše tradice křesťanská. Ano, ale tak se mi zdá, že jsme i ve svých dějinách méně dávných mohli mnoho a mnoho slyšet o křesťanství: o demokracii a humanitě jako o uskutečňování křesťanské lásky k bližnímu, o svobodě a spravedlnosti ke všem rovné, jako o přirozeném právu nesmrtelných duší, o politice jako nástroji k budování Boží obce na zemi. Snad nezapomeneme, že i toto je naše slavná tradice křesťanská, i když nese jiné jméno národního knížete. Nese totiž jméno Ježíšovo a vyslovoval je věřící Masaryk.” 
Vida, ten Čapek mi připomněl, že tohle je vlastně křesťanské kázání a to musí mít za svůj základ Bibli. Avšak my jsme se nijak v tom všem neuchýlili od našich dvou biblických textů v záhlaví. Ta Izaiášova vize ideálního panovníka jako by sloužila (a také dozajista tomu tak bylo) jako předloha k obrazu Václavově: “Nalomenou třtinu nedolomí... soud vyhlásí podle práva... neochabne, dokud nenastolí právo a spravedlnost... vyvede vězně ze žalářů...” A ten 1. list Janův: “Boha nikdo nikdy neviděl, ale jestliže se milujeme navzájem, Bůh v nás přebývá a jeho láska v nás dosáhla svého cíle”? Není to snad nejkrásnější vyjádření té biblické myšlenky, že Bůh není uchopitelný, zobrazitelný, nadiktovatelný, zideologisovatelný, zneužitelný nikým z lidí, jak to slyšel už Mojžíš: “Neptej se jak vypadám a jak se mne zmocnit k tvým účelům. Prostě jsem, který jsem”? Není to nádherná Magna Charta toho všeho dalšího vývoje křesťanské civilizace spějícího k identitě člověka spočívající už ne ve splynutí s jakýmkoliv prefabrikovaným mýtem, ale v osobním nasazení se ve vztahu k lidem, v riskantním hledání pravdy, v uskutečňování spravedlnosti osobním svědectvím a nasazením se pro tyto hodnoty třeba až ke smrti? A není svatováclavská tradice s Čapkem řečeno jedním z nejkrásnějších výrazů té stále živé, křesťanské, biblické tradice? 

Text kázání: Čtení Izaiáš 42,1-7, text kázání 1.list Janův 4,12 
1)	Britské listy 4.3.2004
2)	Magazín Finance; část na www.financemagazine.cz 

Autor bohoslužby (z 25. září 2004) je členem správní rady společnosti Přátelé přírody, o. p. s.

Foto: archiv PP
Kdo se bojí ekologických elektráren 
aneb Davidové proti Goliáši
Neela Winkelmann – Heyrovská

Podívejte se na ně, musíte naříkat
Demokracie je patnáct let po sametové revoluci křehká rostlinka. V pondělí 1. listopadu 2004 se to projevilo nehezkým způsobem. Poslanci sněmovního výboru pro veřejnou správu, regionální rozvoj a životní prostředí podlehli soustředěnému tlaku ministerstev životního prostředí a průmyslu a obchodu a revokovali pět změn, které několik týdnů předtím zapracovali do předlohy zákona o obnovitelných zdrojích. 

Tím, že poslanci nyní revokovali svá minulá hlasování a promávli ministerskou předlohu prakticky beze změny, ukázali, jak málo je u nás oddělena legislativa od exekutivy.  Pouhých pět poslanců dokázalo nátlaku vzdorovat a hlasovat proti revokaci.  Přitom svoboda hlasování, nezávislost poslanců na jakýchkoliv příkazech i úloha parlamentu při kontrole vlády jsou zaručeny Ústavou české republiky a základními zákony. 

Co se vlastně stalo? Výbor pro veřejnou správu, regionální rozvoj a životní prostředí chtěl upravit předlohu zákona o obnovitelných zdrojích tak, aby podle něj mohly být stavěny  nové ekologické elektrárny. Trochu divné, že. Dalo by se očekávat, že zákon o obnovitelných zdrojích bude zákonem o stavbě ekologických elektráren. Stát si to však představuje jinak. Poslanci se tomu pokusili postavit, leč ministerstva vlády, kterou mají poslanci podle zákona svou činností kontrolovat, jaksi “zkontrolovala” je.  Vítězem je český národní gigant ČEZ.

Obr do pidimužíka mydlí... 
Společnost ČEZ, kterou z 67,6 % vlastní stát, totiž začala vyrábět pseudoekologickou elektřinu sama a vše nasvědčuje tomu, že má takto obstarat lví podíl českého závazku v rámci EU. Není to láska k životnímu prostředí. Za tyto zásluhy chce vláda ČEZu zajistit tučné zisky, které jdou samozřejmě na vrub účtu za elektřinu každého z nás. 
Česká republika musí do roku 2010 zvýšit podíl ekologické elektřiny o pět procent. Evropská směrnice k tomu předepisuje přednostní podporu ekologické elektřiny, elektřiny vyráběné ze slunečního záření, větru, tekoucí vody, biomasy, bioplynu apod. Důvod je logický: z výhodnějších zisků mají být spláceny investice do nových ekologických elektráren. 
Plán vlády, ČEZu a Energetického regulačního úřadu je však rafinovaně jednoduchý. Využijeme nejasnosti v evropském předpisu, a aniž bychom dopustili stavbu ekologických elektráren, čili vznik nelibé konkurence na trhu, narýžujeme co nejvíce pro národního obra, který mezitím plánuje expanzi po zemích bývalého východního bloku.  
ČEZ tedy začal na podzim 2003 přihazovat dřevní štěpku do uhlí v několika ze svých stávajících uhelných elektráren, vydávat vzniklou elektřinu za elektřinu ekologickou a pobírat za ni vysokou výkupní cenu, kterou mu předepsal Energetický regulační úřad. Vloni to bylo 2,50 Kč za kWh, trojnásobek ceny, kterou ČEZ jinak utrží za elektřinu z uhelných elektráren. To způsobilo šok pro odběratele dřevní štěpky – malé a střední podniky, výrobce nábytku, papíru, cihel a likvidaci obecních výtopen na biomasu, které byly paradoxně v posledních letech stavěny s půjčkami od státu. ČEZ totiž začal skupovat surovinu ve velkém a za nadhodnocené ceny, se kterými malí odběratelé nemohou držet krok. Jedním z hlavních mluvčích postižených se stal senátor Novotný, starosta z Bystřice nad Pernštejnem, jehož obec si výtopnu na biomasu pořídila.  Po hlasitých protestech Energetický regulační úřad snížil pro letošní rok výkupní cenu této elektřiny alespoň na 2,00 Kč / kWh. ČEZu však stále bez potřeby jakýchkoliv investic plynou neopodstatněné zisky, navíc v těžko kontrolovatelné míře. Kdo je schopen prověřit výkazy ČEZu o skutečně spálené biomase a vyrobené elektřině?

...domnívaje se, že vyhraje
K tomu předložila vláda před rokem parlamentu návrh zákona o obnovitelných zdrojích. Podle něj není možné stavět nové ekologické elektrárny větší než 0,2 MW. (Pro srovnání – hnědouhelné elektrárny ČEZu mají řádově několik set MW, průměrná moderní větrná elektrárna 1,5 MW, elektrárny na biomasu i 20 MW.) Zato však elektrárny, které jsou dnes v provozu, mají mít zaručeny dnešní zisky v neměnné výši až do roku 2019. Tedy miliardy pro ČEZ a jeho neúčinné pálení biomasy s uhlím. Proti vzniku konkurence je naměřen speciálně vymyšlený, byrokraticky komplikovaný a proměnlivý “podpůrný systém”, který žádnou stavbu nových zařízení neumožňuje. 
Zvedla se další vlna odporu. Postiženi jsou ti, kteří by rádi stavěli ekologické elektrárny, malí a střední podnikatelé, stoupenci skutečné ekologické energetiky. Všichni čekají na příznivou legislativu, která by jim umožnila plánovat stavbu zařízení a zajistit jejich financování a realizaci. Parlamentu došlo nebývalé množství pozměňovacích návrhů. Ministerstva tedy v létě zdánlivě ustoupila a předložila nový návrh zákona, který tentokrát naoko zaručuje výkupní ceny pro ty, kdo by chtěli postavit ekologické elektrárny. Zbývají však dvě mezery, díky kterým stále nelze zjistit, zda vůbec a kolik by elektrárny mohly vydělávat a plánování a stavba těchto zařízení je tím dále nemožná. 
Pro ČEZ je zároveň připravena jiná varianta téhož – pro trik s pálením biomasy s uhlím je vymyšlen systém bonusů, které mají zaručit dnešní zisky až do roku 2019. Žádná změna oproti původnímu návrhu. Ministerstva tím svůj záměr v oblasti obnovitelných zdrojů jednoznačně potvrdila. 

Poslanci ve sněmovním výboru pro veřejnou správu, regionální rozvoj a  životní prostředí se ujali své práce a začali návrh zákona upravovat tak, aby trik ČEZu nepodporoval a aby umožnil naopak podporu nezávislých výrobců ekologické elektřiny. Nehorázné ovlivnění poslanců ze strany ministerstev a následná revokace jejich hlasování ve výboru jenom dále demonstrují, jak velmi státu na tomto triku záleží. 

A jakej byl Goliáš
Věc má naštěstí hlubší souvislosti. Náš stát by tímto postupem porušil právo Evropské unie, jejímž jsme plnoprávným členem. Výrazně totiž diskriminuje nezávislé výrobce elektřiny, neumožňuje vznik konkurence na trhu s elektřinou a neplní řádným způsobem evropskou směrnici o obnovitelných zdrojích. Evropská politika směřuje pryč od monopolistických koncernů, klade důraz na decentralizaci energetiky, odbourávání státních subvencí, ochranu spotřebitele, zákaz diskriminace nových výrobců elektřiny a nepřípustnost protěžování jen některých subjektů.
Jakoby se naše politika do této skutečnosti ještě neprobudila. 
Nezávislí podnikatelé, výrobci elektřiny z obnovitelných zdrojů, mají zastání na půdě evropských orgánů. Spravedlnost naštěstí přeje malým a slabým, diverzifikaci, pestrosti, ekologické vyváženosti. Chce to jen trochu kuráže a trochu času, Davidové. 

4.11.2004 

Foto: archiv PP
Dálnice D8 – poslední šance pro přírodu? 
RNDr. Miroslav Patrik

Ke zcela nové komunikační strategii přistoupilo deset ekologických občanských sdružení, která několik let kritizují výstavbu dálnice D8 bez patřičných ekologických parametrů. Pro jednání se zástupci Ministerstva dopravy a Ředitelství silnic a dálnic ČR, které na středu 27. 10. 2004 svolal hejtman Ústeckého kraje Jiří Šulc, totiž předložily velkorysé návrhy, jak ukončit vzájemné spory a domluvit se na kompromisních ústupcích. Jednání proto také přineslo i první konkrétní výsledky.

Předně se občanská sdružení dobrovolně zavázala, že u stavby D8-0807 přes Krušné hory budou u zbývajících správních řízení jen pasivními účastníky, tzn. nebudou podávat žádná odvolání a žaloby a dále u již vydaných rozhodnutí budou provádět jen kontrolu, zejm. s ohledem na ochranu přírody a krajiny. Za třetí na základě mimosoudních jednání stáhnou i všech pět podaných žalob, což by ovšem neměl být problém.

Jako první bude patrně možné stáhnout žaloby proti stavebnímu povolení na tunel Libouchec a tunel Panenská. U nich se totiž s Ministerstvem dopravy již domluvil přibližný právní postup, jak zajistit, aby se ve věstníku vlády objevil metodický pokyn o způsobu účasti občanských sdružení ve stavebních řízeních, která probíhají veřejnou vyhláškou, což je předmětem právního sporu.

U stavby dálnice D8-0805 přes CHKO České středohoří sdružení ze všech svých dosavadních požadavků slevila a ponechala jen dvě zásadní – vybudovat namísto dvou kratších tunelů a dvou velkých estakád tunel Kubačka v délce 3,35 km a zmenšit velkou křižovatku Bílinka. Tyto úpravy trasy si sice vyžádají změnu územního rozhodnutí a některých souvisejících správních rozhodnutí, což by trvalo necelé dva roky, ale současně dojde k ochraně krajinného rázu a biotopů zvláště chráněných druhů rostlin a živočichů. 

Pokud k této kompromisní dohodě dojde, sdružení svými zkušenostmi pomohou těmto změnám na svět. Současně by se opět zavázala, že u zbývajících správních řízení budou jen pasivními účastníky a na základě mimosoudních jednání stáhnou všech šest podaných žalob, včetně proti územnímu rozhodnutí.

Karty jsou tedy rozdány. Na úsek D8-0807 se občanská sdružení jednostranně a bez podmínek vzdávají jakýchkoliv aktivit a navíc odstraní dosavadní právní překážky stahováním žalob. Strategii lze nazvat “něco za nic”. Investor má tak zde jediný úkol – dostavět tento úsek do slibovaného roku 2006. Nikdo mu už nebrání.

U úseku D8-0805 je strategie “něco za něco”. Za tunel v chráněném území a zmenšení jedné křižovatky opět ustanou veškeré aktivity občanských sdružení a dojde k odstranění všech podaných žalob. Kdyby se totiž pokračovalo ve stejném “zákopovém” stylu jako doposud, nebyl by termín dostavby dálnice 2008, ale o dva roky později, tj. v roce 2010. 

Výstavbou delšího tunelu by ale byla dálnice postavena také kolem roku 2010, ovšem bez mediálních, odborných a soudních sporů. Navíc se investor může všude po Evropě pochlubit, jak se po letech tvrdých sporů se svými odpůrci domluvil. Třeba vyhraje i nějakou mezinárodní soutěž o nejekologičtější dálnici v chráněném území.

Autor je předsedou Dětí Země a členem dozorčí rady společnosti Přátelé přírody, o. p. s.

Foto: archiv PP
Kauza Labe: 
vládní poslanci mají novou šanci držet se programu
Lukáš Jelínek

Senát koncem ledna v upravené podobě vrátil sněmovně návrh zákona o vnitrozemské plavbě. Na odpor narazil do zákona včleněný poslanecký pozměňovací návrh pravící, že zákon o ochraně přírody a krajiny se nepoužije při modernizaci labské vodní cesty, “pokud tato leží ve zvláště chráněném území”. Poněvadž senátoři usoudili, že nelze vyjmout určité území (v tomto případě CHKO České středohoří a CHKO Labské pískovce) z platnosti běžných legislativních norem a že zákon ve sněmovním znění naráží na mezinárodní závazky Česka a může vyústit v sankce ze strany EU, nejproblematičtější pasáž proškrtali. 
Celý problém má však širší, obecně politické pozadí. ČSSD, KDU-ČSL a US-DEU při uzavírání vládního spojenectví v létě 2002 v rámci koaliční smlouvy mimo jiné konstatovaly, že budou podporovat udržení a zkvalitnění účasti veřejnosti při ochraně životního prostředí. Zavázaly se též prosadit vládní novelu zákona o ochraně přírody a krajiny s aplikací požadavků evropské soustavy chráněných území sítě Natura 2000. Programové prohlášení vlády pak uvádí, že jejím základním cílem je uchovat a obnovit ekologickou stabilitu a druhovou rozmanitost. 

Zpochybnění závazků 
Realita je vinou názorové různosti uvnitř koaličních klubů ve sněmovně poněkud jiná. Přistoupení k síti Natura 2000 vázne. Sílí hlasy proti snaze občanských, zpravidla ekologických sdružení “šťourat” v nových stavbách a projektech. Ministerstvo životního prostředí nemá potřebnou autoritu. Naposledy se tedy sněmovna proti vší logice usnesla, že na vodní cesty v chráněném území se nevztahuje zákon o ochraně přírody. ČR je navíc hnána do střetu s bernskou úmluvou a ochraně druhů a přírodních stanovišť, ramsarskou úmluvou o ochraně mokřadů a některými směrnicemi EU. Nejde tedy jen o bobra, orla mořského, ledňáčka či drobnokvět pobřežní, ale o zpochybnění politických a mezinárodních závazků. 
Nemíním se pouštět do zevrubného rozboru všech pro a proti souvisejících s labskými jezy. Toliko připomenu, že vláda sousedního Saska vyjádřila již v lednu 2002 nesouhlas se stavbou jezů na české straně. “Je lepší měnit lodě než řečiště,” poznamenala. Saský ministr životního prostředí po předloňských povodních vyzval Evropskou komisi, aby na stavbu jezů neposkytla ani euro. (Podle saské vlády by zdymadla mohla způsobit povodeň s mnohem většími škodami.) Německá strana se nechystá splavnit střední tok Labe a Zelení do saské koaliční smlouvy prosadili závazek nepřistupovat k žádným úpravám řeky. Podle českého Nejvyššího kontrolního úřadu se společenská a ekonomická návratnost investic do zlepšení podmínek splavnosti na dolním Labi kvůli zvýšeným nákladům a prodloužení doby realizace snížila na minimum. O neefektivitě záměru je přesvědčena i Světová banka. Na mezinárodněprávní rizika poukázal Parlamentní institut. 
Je jasné, že vodní doprava je v zásadě velmi ekologická a stojí za podporu. Vždy ale záleží na konkrétní situaci. Někteří dopravní experti upozorňují, že i přes nové jezy nadále zůstanou na toku místa, jež budou za nízkých stavů pro velké lodě nesplavná, a tvrdí, že zvýšení hladiny Labe v daném úseku o 10 až 15 centimetrů, a tím splavnění řeky na více než jen dvě třetiny roku (což je dnešní stav), může stejně dobře přivodit vystavění několika kamenných hrázek s vrbinami, přemístění určitých stávajících hrází či citlivé úpravy vybagrováním. Hlavně však podél řeky vede železniční trať se značnou kapacitou a přes České středohoří je budována dálnice. Je opravdu nutné neuváženě zasahovat do přírody výrazným posílením silniční i vodní přepravy zároveň? 
Ve hře je ovšem ještě jeden argument, který lze popsat zkratkou “hladová zeď”. Sociální situace v severních Čechách, zejména neutěšená nezaměstnanost, volá po nových pracovních příležitostech a investičních impulsech. O tom, že každá kapka je dobrá, svědčí případ jezů, jejichž dokončení ústečtí politici předpovídají až v roce 2009. Ani jejich výstavba, ani větší vytížení rejdařů zas tak mnoho pracovních míst nepřinese, přesto i za toto málo by asi byli Severočeši vděčni. Zde je obrovský dluh všech polistopadových vlád i zákonodárců: dokud se podmínky k životu na severu Čech nezlepší, výbušnost regionu se bude zvyšovat a tlak na vítězství zájmů průmyslových lobby nad přírodou poroste. 
Labe a jeho ekosystém nicméně za hříchy člověka nemůže. A poslanci? Přinejmenším těm koaličním by mohlo být vodítkem programové prohlášení vlády, koaliční smlouva a přijaté mezinárodní závazky České republiky. 
Psáno v únoru 2004 pro Lidové Noviny.
Autor je politický analytik a bývalý poradce premiéra Špidly. 
	Břehové porosty v povodňové prevenci
RNDr. Václav Petříček
V potenciálně přírodní krajině jsou v záplavovém území, tj. v říční nivě, lesní lužní porosty, povodněmi podmíněné a tudíž na povodně jakéhokoli typu adaptované. Lužní lesy jsou výjimečně produktivní a tedy nesmírně významné vodohospodářsky, lesnickohospodářsky, rekreačně a pochopitelně i přírodovědecky a environmentálně. Adekvátní funkci mají ještě náhradní travinobylinná společenstva, tj. nivní louky a pastviny. Orná půda a především artefakty v nivě jsou příčinou velkých hospodářských škod i ztrát na životech. Je možné ještě akceptovat historické kořeny využívání a zastavování záplavových území, ale pokračování tohoto trendu, zvláště v době současných klimatických a tím i povodňových extrémů, je hazardérstvím.
I v přirozených lužních porostech a především v náhradních mají zásadní ekologickou funkci břehové porosty, tj. úzké až liniové dřevinné porosty bezprostředně na rozhranní souše a vody. Kořenový systém je přizpůsoben vysoké hladině podzemní vody příp. dlouhodobému zaplavení. Nestabilitě stále erodovaného břehu, zvláště nárazového, se dřeviny přizpůsobují mohutným vyvinutím kořenového systémů, čímž jej podmínečně stabilizuje. I při destrukci dynamickými pochody přirozeného toku se rychle obnovuje a stabilizuje.
Břehové porosty, i když ochuzené, jsou i u citlivě regulovaných toků, kde byla zachována alespoň částečně pobřežní zóna a substrát. Jejich stabilita a stabilizační funkce je však zachována jen při soustavné péči, spočívající v odstraňování jedinců, jímž hrozí vyvrácení, jedinců nemocných, poškozených, přestárlých apod. a náhradní výsadba nebo podpora přirozenému zmlazení. Zvláštní péče o břehové porosty musí být na nárazových březích.
V protipovodňové prevenci je úloha břehových porostů často chápána ambivalentně. Zvláště ze strany vodohospodářů je poukazováno na případy vývratů podemletím břehů velkou vodou a následné zatarasení koryta a nebo na funkci překážky v průtočném profilu, která způsobuje rozliv.
Obojí je možné jako  přijmout pouze jako silně relativní fakt:  
1.	Břehový porost (dobře ošetřovaný) má za normálních odtokových poměrů nespornou a zároveň velmi lacinou stabilizační funkci, za extrémních průtoků je destruovaný často stejně jako tvrdé a velmi drahé technické úpravy.
2.	Břehový porost skutečně zpomaluje odtok vody, což je ale jeho pozitivní funkce. Pokud je překážkou, nesrovnatelně většími překážkami jsou objekty v záplavových územích ( a staví se dál) 
3.	Vedle stromových břehových porostů mají adekvátní funkce i porosty křovinné (vesměs vrby). Pokud nedojde k celkové destrukci koryta, jsou křovinné dřevinné porosty prakticky nezničitelné
4.	Za břehové porosty nelze považovat jenom porosty bylinné, které plní jen zlomek pozitivních ekologických funkcí dřevinných. Nelze za ně považovat tzv. doprovodné porosty, vesměs vysazované jako náhrada za odstraňované břehové porosty nad hranou zahloubeného (“zkapaciťněného”) koryta.
Přestože řada publikací, ekologických i vodohospodářských, multifunkční význam břehových porostů zdůrazňuje, v minulosti, zvláště od šedesátých let do nedávné doby, byly v rámci soustavné regulace toků - v zastavěných územích i ve volné zemědělské krajině –  břehové porosty odstraňovány a nahrazovány doprovodnými, nebo bez náhrady.
Vzhledem k časté absenci péče o břehové porosty, zvláště v posledních deseti letech, došlo u drobných i větších toků mimo les ke spontánní revitalizaci toků, náletu nebo výmladkovému zmlazení těchto porostů, z hlediska vodohospodářského k zanášení a zarůstání koryta.  Po katastrofálních povodních byly břehové porosty ze strany některých vodohospodářů (ale jsou i hlasy z VÚV TGM Praha) označeny za jednoho z původců povodňových škod. Proto se takto “zdrsněná” koryta opět čistí, odstraňují nánosy i břehové porosty, opravuje se staré nebo i realizuje nové technické opevnění. Paradigmatem povodňové prevence v zastavěných územích se v posledních několika letech stalo zahloubené prizmatické koryto, často bez kynety jen s rovným dnem, v dolní polovině až dvou třetinách (v příčném profilu) dlážděné, rovnané nebo pohozené lomovým kamenem, ve zbývající části osety trávníkem, s plánem pravidelného sekání. Výsadba břehových, ale i doprovodných porostů se nepraktikuje. Zmíněné spontánně vzrostlé, ale i záměrně vysazené porosty jsou odstraňovány (příklady: Morava u Napajedel, Vendryně v povodí Odry, Suchý potok v Kynšperku, Černá Opava, Bělá n. Svitavou, Bouřlivý potok v povodí Odry). Na druhé straně jsou příklady k břehovým porostům mnohem citlivější (Krušovický potok v Krušovicích, Krupský potok – obojí na Rakovnicku

Poznámka: za zastavěné území se považuje i velmi sporadická zástavba podhorských přípotočních vesnic, které někdy navazují na sebe a tak propojují téměř celý tok, kde jsou pak kontinuálně provedeny zmíněné úpravy.

Návrh ochrany přírody: pokud nejde povodňová prevence realizovat např. výstavbou retenčních nádrží nad obcemi nebo vymisťováním zástavby z aktivní povodňové zóny, doporučuje se spíše koryto rozšiřovat (složený profil), s kynetou, travnatými a udržovanými bermami a břehovým porostem na úpatí břehu s kořeny v dosahu podzemní vody.

Ve volné krajině je ochrana přírody povinna trvat na zachování, příp. revitalizaci a péči o břehové porosty  jako součástí významných krajinných prvků ze zákona (toky a nivy).

Příspěvek pro konferenci Přátel přírody “Labe 2020 – řeka pro lidi a přírodu”.

Autor pracuje v Agentuře ochrany přírody a krajiny ČR. 

Zpětné vypouštění (ze studijních důvodů odchyceného) bobra evropského na břehu Labe u Svádova... 

…a bobr vypuštěný u Nebočad (Foto: Aleš Vorel)
	Průplavy a přehradami vybudujeme síť dálkové dopravy

Československo leží na křižovatce dopravních cest ve střední Evropě. Z toho vyplývají pro naši republiku úkoly postarat se o vhodné spoje jak pro železniční a silniční, tak i pro vodní dopravu. Však pohled na mapu Evropy nám nejlépe ukazuje, jak málo jsme dosud dovedli využít v dopravě vodních cest velkých toků. Kdežto v Sovětském svazu byly již vybudovány velkolepé vodní cesty a vodní díla, z nichž na předním místě je stokilometrový Volžsko-donský průplav, spojující pět moří, jsme ve střední Evropě dosud v počátcích budování.
V naší republice má rozvoj plavby a zejména jejich cest před sebou ještě velké úkoly. Z doby panství kapitalistů jsme i v tomto oboru dostali špatné dědictví. Zdědili jsme jen četné plány vodních cest a přehrad, však vybudovaného jen velmi málo. Uskutečnění mnohých projektů bránilo sobectví kapitalistů, kteří na příklad v budování hydroelektráren viděli konkurenci existujících tepelných elektráren, které byly stálými odběrateli uhlí z jejích dolů. Budování levných vodních cest pomocí průplavů bylo tehdy nepříjemnou konkurencí železnicím. Proto řada projektů, kterým se tenkrát stavěly v cestu jak hospodářské tak i politické překážky, byla pouhou utopií.
V dnešní lidově demokratické republice je ovšem již situace zcela jiná. Co bylo za kapitalismu utopií, mění se dnes v socialistickém státě v plán a zítra v čin. Proto budujeme již splavnění střední Vltavy, které systémem přehrad nás může spojit i s Dunajem. Myšlenka spojení sahá daleko do minulosti. Již za vlády Karla IV. objevil se u nás projekt Vltavsko-dunajského průplavu, uskutečněný daleko později alespoň částečně švarcenberskou stokou. Podobně již v roce 1901 byl vypracován projekt spojení Vltavy od Českých Budějovic s Dunajem. Dnes, kdy budujeme vltavskou kaskádu, nebude v příštích desetiletích zvláštním technickým problémem spojit Vltavu s Dunajem, když nadržená voda chystané krumlovské přehrady se  vzduje Mlýnickým potokem téměř až k hranicím Rakouska. Na druhé straně napojení na Gusenbašský potok by nám při vybudování sedmi zdrží umožnilo asi 30kilometrovým kanálem spojení s Dunajem. Byla by to velkolepá vodní cesta s nevídanými dopravními možnostmi, která by přes naši republiku spojila Severní moře s Černým. autor -zz- 
Na okraj současným plánům ohledně výstavby vodních cest vybral z Cyrilometodějského kalendáře z roku 1956 Edvard Sequens (Calla).

	

	

	

	

	

	

	

	

	

	
	
	Autor ilustrace: Jana Lifková 
PETICE VLÁDĚ
	za zachování  jedinečné přírody dolního Labe – 
	proti výstavbě jezů v Malém Březně a Prostředním Žlebu

Vážení, žádáme Vás, abyste nepodporovali výstavbu jezů na dolním Labi.

A to z těchto důvodů:

1.	Dolní Labe a tamní příroda jsou jedinečné. (I z pohledu EU.) Veřejný zájem i naše mezinárodní závazky na jejich ochraně a zachování pro příští generace podle nás převažují nad zájmem na zlepšování plavebních podmínek. Ať se plavba přizpůsobuje řece, ne řeka plavbě. 

2.	Hledejme možnosti, jak plavební podmínky zlepšovat šetrněji k přírodě. (Např. loděmi s vyšší nosností nebo s nižším ponorem.) Podporujme plavbu (zejména osobní) na českém Labi efektivněji.

3.	Objem lodní dopravy se má po výstavbě jezů (tzn. nejdříve v roce 2012) zvýšit údajně o 3 milióny tun ročně – železnice podél Labe má volnou kapacitu více než 30 miliónů tun ročně – již dnes. Jezy by nás stály nejméně 7 (ale možná až 13) miliard korun – železnice nevyžaduje nové investice. Říční loď uveze 1.500 tun – vlak až 2.500 tun. Motory lodí jsou naftové – trať podél Labe elektrifikovaná. (Nákladní vlaky zde mohou jezdit rychlostí přes 100 km v hodině – lodě plují řádově pomaleji.) 

4.	Investujme veřejné finance efektivněji: do rozvoje vzdělávání, turistického ruchu, rekreace, ochrany životního prostředí, vědy, výzkumu, služeb, veřejné dopravy apod. Vyvarujme se poškozování přírody na dolním Labi. 

Petiční výbor

předseda petičního výboru:
Marian Páleník, ředitel společnosti Přátelé přírody,

členové petičního výboru:
Mgr. Zdeněk Bárta, senátor
Jan Beránek, předseda Strany zelených
Vladimír Burda, Ochrana vod
Mgr. Pavel Doucha, vedoucí programu Doprava, Ekologický právní servis
Zuzana Drhová, Zelený kruh
Táňa Fischerová, poslankyně 
Vlastimil Karlík, předseda Arniky
Martin Mejstřík, senátor
RNDr. Miroslav Patrik, místopředseda Dětí Země
RNDr. Zdeněk Patzelt, ředitel Správy Národního Parku České Švýcarsko
Pavel Přibyl, Hnutí DUHA 
Jan Svěrák, režisér
Petr Štěpánek, CSc., předseda Oživení 
Prof. RNDr. Otakar Štěrba, CSc., PřF Univerzity Palackého
Ing. Václav Šutera, Ústecký přírodovědný klub
Ing. Eva Tylová, Ekologická společnost, bývalá náměstkyně ministra ŽP.

Tuto petici během druhé poloviny března 2004 podepsalo 15.000 občanů. (Nyní má více než 17.000 signatářů.)

Začátkem dubna 2004 byly petiční archy předány osobně tehdejšímu předsedovi české vlády Vladimíru Špidlovi, kterému pak byla v červnu doručena také “profesorská” výzva se 77 signatáři (viz strana ).

Kromě toho se v průběhu roku 2004 na vládu ČR obrátily individuálně tisíce občanů prostřednictvím předtištěných petičních lístků vydaných a distribuovaných společností Přátelé přírody.

Všem, kdo se jakkoli této kampaně účastnil, Přátelé přírody děkují.
“Profesorská” výzva
	k ochraně Labe v Českém středohoří a Labských pískovcích

V poslední době se opět intenzívně diskutuje na téma dalších úprav na řece Labi, zejména o záměru budování dvou stupňů na Labi v Malém Březně a v Prostředním Žlebu.  Dovolujeme si sdělit náš názor k tomuto záměru.

Využívání údolí velkých řek znamená alespoň ve Střední Evropě vždy konflikt mezi ochranou cenných ekosystémů a vysoké biodiverzity vázané na říční fenomén na straně jedné a využíváním  nejen vlastního vodního toku ale celého údolí k transitním účelům na straně druhé, tedy střet mezi významnou funkcí biokoridoru a koridoru dopravního. To se týká samozřejmě i řeky Labe.  Naprostá většina velkých řek Střední Evropy je dnes do té míry regulována, že dopravní či další ekonomické funkce zcela převládly nad funkcí biologickou. Úsek Labe pod Střekovem, stejně jako jeho pokračování na území SRN, je mimořádně cenný právě proto, že regulace, které zde v minulosti proběhly, byly pouze dílčí, takže si Labe ponechalo nejen přírodě blízký charakter, ale zejména přirozenou dynamikou, tj. bez negativního vlivu příčných vodních děl. Díky této skutečnosti vykazuje tento úsek řeky Labe vysokou biodiverzitu (biologickou rozmanitost) a představuje evropsky důležitý biokoridor pro řadu chráněných a ohrožených druhů, jako jsou např. bobr evropský či losos obecný. Přirozená dynamika řeky Labe umožňuje dosud zachování řady významných biotopů v její nivě, jako jsou lužní lesy či štěrkopískové náplavy, které jsou významné z hlediska výskytu chráněných a ohrožených druhů, které na kanalizovaných úsecích řeky Labe mnohdy již vymizely. Labe v tomto úseku protéká chráněnými krajinnými oblastmi České středohoří a Labské pískovce a rovněž tak na německé straně je Labe lemováno řadou chráněných území. Protože řeka Labe se svou nivu představuje evropsky významné území, je úsek na německé straně zařazen do soustavy chráněných území Evropské unie, zvané NATURA 2000, a nepochybně se součástí této soustavy stane i český úsek Labe v Českém středohoří a Labských pískovcích. S ohledem na takto již zajištěnou ochranu řeky Labe v Německu nelze očekávat, že by na německé straně v budoucnu došlo k významným zásahům do řeky Labe a její nivy, a proto celý záměr výstavby vodních děl na české straně postrádá ekonomické opodstatnění.  

Kromě vysoké biodiverzity a významné migrační trasy představuje údolí Labe v Českém středohoří a zejména kaňon Labe v Labských pískovcích ojedinělý krajinný fenomén evropského významu. S ohledem na velký a dosud jen velmi málo využitý turistický potenciál kaňonu Labe se domníváme, že zachování tohoto unikátního území jako celku, tedy včetně nekanalizovaného toku řeky Labe a její nivy, v co možná přirozeném stavu má z dlouhodobého hlediska  nejen významný motiv ekologický, nýbrž i ekonomický.

Rovněž se domníváme, že smyslem našeho vstupu do Evropské unie je mj. přispět naším kulturním a přírodním dědictvím do společného bohatství Evropy, a nedokážeme si představit, že by Česká republika měla těsně po svém vstupu vážně poškodit jedno z významných potenciálních chráněných území evropské soustavy NATURA 2000.

Věříme proto, že zodpovědní činitelé a orgány, které budou o osudu tohoto úseku řeky Labe rozhodovat, se plně zasadí za ochranu tohoto území.
	
Pod tuto výzvu (příp. petici) se připojilo 77 akademiků – profesorů, docentů,…

	
	Mezi signatáři petice “Za zachování  jedinečné přírody dolního Labe – proti výstavbě jezů v Malém Březně a Prostředním Žlebu” najdeme mezi jinými i tato jména: Jan Hřebejk, Zdeněk Svěrák, Iva Janžurová, Radovan Lukavský, Boris Hybner, Vlasta Chramostová, Josef Vinklář, David Matásek, Eliška Balzerová, Ladislav Mrkvička, Jan Kačer, Jana Preissová, Tomáš Töpfer, Ladislav Trojan, Taťana Medvecká, Martin Preiss, Vladimír Javorský, Michaela Badinková, Michael Dočekal, Blanka Bohdanová, Alois Švehlík, Kateřina Burianová, Marek Holý, Johanna Dvořáková, Pavel Nečas, Martha Issová, Zdeněk Palusga, Jelena Juklová, Lukáš Pečenka, Monika Kobrová, Karel Pospíšil, Radka Krninská, Jiří Racek, Jaromíra Mílová, Michal Slaný, Pavla Rychlá, Rudolf Stärz, Eva Salzmannová, Václav Svoboda, Marie Spurná, Vilém Udatný, Martina Šťastná, Petr Veselý, Zuzana Vejvodová, Oldřich Vlček,  Antonín Bajaja,…
77 profesorů, docentů a dalších akademiků,
kteří se v červnu 2004 obrátili na vládu s apelem preferovat ochranu přírody dolního Labe a nepovolit výstavbu jezů (text výzvy viz níže)
Prof. RNDr. Vladimír Bejček, CSc., zástupce vedoucího katedry ekologie a ŽP FLE ČZU Praha 
Prof. RNDr. Pavel Blažka, CSc., Biologická fakulta JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Zdenek Brandl, CSc., Biologická fakulta JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Libor Grubhoffer, CSc., děkan Biologické fakulty JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Josef Jařab, CSc., senátor Parlamentu ČR
Prof. Ing. Jan Jeník, CSc., PřF UK Praha
Prof. PhDr. Jan Keller, CSc., Ostravská univerzita
Prof. RNDr. Pavel Kindlmann, DrSc., Biologická fakulta JčU Č. Budějovice, člen ISCC, OSG, IUCN
Prof. Erazim Kohák, profesor filozofie FF UK Praha
Prof. Ing. Karel Kouba, DrSc., Institut ekonomických studií FSV UK Praha
Prof. RNDr. Pavel Kovář, CSc., děkan PřF UK Praha
Prof. RNDr. Jan Lepš, CSc., Biologická fakulta JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Hana Librová, CSc., Fakulta sociálních studií MU Brno
Prof. RNDr. Ivana Macháčková, CSc., ředitelka Ústavu experimentální botaniky AV ČR
Prof. RNDr. Ing. Michal V. Marek, DrSc., Ústav ekologie krajiny AV ČR Č. Budějovice
Prof. PhDr. František Mezihorák, CSc., senátor Parlamentu ČR
Prof. Ing. Lubomír Mlčoch, CSc., Institut ekonomických studií FSV UK Praha
Prof. PhDr. Ivo Možný, proděkan Fakulty sociálních studií, MU Brno.
Prof. Dr. Zdeněk Opatrný, PřF UK Praha
Prof. Petr Oslzlý, proděkan DF JAMU Brno
Prof. RNDr. Miroslav Papáček, CSc., JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Václav Pelouch, CSc., Ústav lékařské chemie a biochemie 2. LF UK Praha
Prof. RNDr. Karel Prach, CSc., vedoucí katedry botaniky JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Josef Rusek, DrSc., Ústav půdní biologie AV ČR
Prof. RNDr. Eduard Schmidt, CSc., prorektor MU Brno
Prof. RNDr. František Sehnal, CSc., Entomologický ústav AV ČR a Biologická fakulta JčU Č. Budějovice
Prof. RNDr. Jan Slovák, DrSc., prorektor pro strategii a rozvoj MU Brno
Prof. RNDr. Tomáš Soldán, DrSc., PřF MU Brno 
Prof. RNDr. Zbyněk Šmahel,CSc., vedoucí katedry antropologie a g. č. PřF UK Praha
Prof. RNDr. Pavel Štys, CSc., katedra zoologie PřF UK Praha
Prof. RNDr. Karel Šťastný, CSc., vedoucí katedry ekologie a ŽP FLE ČZU Praha
Prof. RNDr. Otakar Štěrba, CSc., KŽP PřF Univerzity Palackého Olomouc
Prof. RNDr. Ing. František Turnovec, CSc., Institut ekonomických studií FSV UK Praha 
Prof. RNDr. Jiří Váňa, DrSc, .katedra botaniky PřF UK Praha
Prof. Ing. Jaroslava Vráblíková, CSc., FŽP UJEP Ústí nad Labem
Prof. RNDr. Jan Zima, DrSc., Ústav biologie obratlovců AV ČR
Prof. RNDr. Jiří Zlatuška, CSc., senátor Parlamentu ČR a rektor Masaryk.univerzity Brno
Doc. MUDr. Karel Barták, CSc., nezávislý senátor Parlamentu ČR
Doc. RNDr. Martin Braniš, CSc., ÚŽP PřF UK Praha
Doc. JUDr. Milan Damohorský, DrSc., proděkan PF a vedoucí Katedry práva ŽP UK 
Doc. RNDr. Zdeněk Ďuriš, CSc., katedra biologie a ekologie PřF Ostravská univerzita
Doc. RNDr. Vít Grulich, CSc., katedra botaniky PřF MU Brno
Doc. Ing. Petr Hartvich, CSc. katedra ekologie ZF JčU Č. Budějovice
Doc. RNDr. Lubomir Hrouda, CSc, vedouci katedry botaniky PrFUK Praha
Doc. RNDr. Zdeněk Hubálek, DrSc., Ústav biologie obratlovců AV ČR Brno
Doc. RNDr. Milan Chytrý, Ph.d.,vedoucí katedry botaniky PřF MU Brno
Doc. RNDr. Helena Illnerová, DrSc., předsedkyně Akademie věd ČR
Doc. RNDr. Vojtěch Jarošík, CSc., katedra ekologie PřF UK Praha
Doc. RNDr. Tomáš Kalina, CSc., PřF UK Praha
Doc. Ing. Jan Krekule,DrSc., Ústav experimentální botaniky AV ČR, člen VR AV ČR
Doc. RNDr. Jaromír Kutík, CSc. katedra fyziologie rostlin PřF UK Praha
Doc. RNDr. Blanka Janderová, CSc., katedra genetiky a mikrobiologie PrF UK Praha
Doc. RNDr. Zdeněk Lipský, CSc., zástupce vedoucího katedry fyzické geografie a geologie PřF UK Praha
Doc. RNDr. Bohumír Lojkásek, CSc., katedra biologie a ekologie PřF Ostr. univerzita
Doc. Ing. Stanislav Lusk, CSc., Ústav biologie obratlovců AV ČR
Doc. RNDr. Karol Marhold, CSc., Katedra botaniky PřF UK Praha
Doc. RNDr. Vojtěch Novotný, CSc., vedoucí oddělení ekologie a OP Ent. ústavu AV ČR
Doc. RNDr. Evžen Opatrný, CSc., PřF Univerzity Palackého Olomouc
Doc. RNDr. Libuše Pavlová, CSc., vedoucí Katedry fyziologie rostlin, PřF UK Praha
Doc. RNDr. Petr Pikálek, CSc., vedoucí katedry genetiky a mikrobiologie PřF UK Praha
Doc. PhDr. Jiří Poláček, CSc., PF MU Brno
Doc. JUDr. Petr Pithart, předseda Senátu Parlamentu ČR
Doc. Ing. Josef Seják, CSc., děkan FŽP UJEP Ústí nad Labem
Doc. RNDr. Jaroslava Svobodová, CSc., katedra genetiky a mikrobiologie, PřF UK Praha
Doc. RNDr. Vladimír Řehořek, CSc., katedra botaniky PřF MU Brno
Doc. PhDr. Josef Valenta, CSc., Katedra pedagogiky FF UK a Katedra výchovné dramatiky DAMU Praha
Doc. RNDr. Jan Vítek, vedoucí katedry biologie PF UHK Hradec Králové
RNDr. Svatopluk Bílý, CSc., Entomologické oddělení Národního muzea Praha
RNDr. Václav Cílek, CSc., Geologický ústav AV ČR
RNDr. Václav Pižl, CSc., ředitel Ústavu půdní biologie AV ČR 
RNDr. Karel Tajovský, CSc., zástupce ředitele Ústavu půdní biologie AV ČR
RNDr. Eva Zažímalová, CSc., zástupkyně ředitelky Ústavu exp. botaniky AV ČR Praha
Mgr. Daniel Kroupa, senátor Parlamentu ČR
PaedDr. Jan Farkač, CSc., FLE ČZU Praha
Ing. Vít Malinovský, Ph.D., Dopravní fakulta ČVUT Praha
Ing. Milan Peňáz, DrSc., Ústav biologie obratlovců AV ČR
Ing. Jaroslav Stoklasa, CSc., emeritní pracovník Ústavu krajinné ekologie ČSAV
	Seznam signatářů a text výzvy doručili Přátelé přírody předsedovi vlády.
Proti jezům je i Jiří Lobkowicz 

Po předsedovi Senátu Petru Pithartovi, 77 akademicích a řadě známých umělců se proti plánovaným jezům na dolním Labi postavil také (Čech) Jiří Lobkowicz *) zakladatel a předseda Cesty změny.
Sdělil to 13. 10. 2004 na tiskové konferenci v Ústí nad Labem, která se konala u příležitosti křtu publikace Mariana Páleníka “Konec přírody”. 
Svůj nesouhlas s jezy potvrdil také další host tiskové konference senátor Zdeněk Bárta.
Publikaci Konec přírody vydali Přátelé přírody v těchto dnech nákladem 3.000 ks. Jde o druhé vydání. Poprvé vyšel Konec přírody jako příloha Týdeníku Respekt začátkem roku 2001. Ta tehdy zaujala předsedu Senátu Petra Pitharta, který koncem září 2004 přijal osobně ředitele společnosti Přátelé přírody Mariana Páleník (23. 9. 2004). Předmětem jednání nebyl jen Konec přírody, ale také otázka jezů. Předseda Senátu na schůzce zopakoval svou podporu našim snahám chránit přírodu dolního Labe a zabránit výstavbě jezů.
“Zaměřujeme se nyní na informování ministrů a snažíme se jim dodat nezkreslené informace. Máme totiž obavu, že resort dopravy ministry dezinformuje” Ze stenozáznamu rozpravy v Senátu např. plyne, že ministr dopravy přesvědčoval senátory o potřebě výstavby jezů a “bezcennosti” labské přírody tvrzením o přemnoženém drobnokvětu pobřežním, o návaznosti na německé straně, o šetrnosti stavby a údajných obstrukcích ekologů. “Některá tvrzení pana ministra byla prostě nepravdivá Buď je obětí dezinformací svých podřízených a nebo vědomě klame. Těžko říci, která varianta je horší,” komentuje to Páleník. “Je-li ministerstvo dopravy spíše nástrojem stavební a dopravní lobby, nelze čekat, že se ministři  budou na základě jeho podkladů rozhodovat objektivně.”

*) Jiří Lobkowicz je potomkem starého českého rodu (sahá až do 12. století). Dnešní příjmení tehdy představovalo původ: Mareš z Lobkowicz psáno podle starého českého pravopisu. (Dnes bychom psali z Lobkovic.) Po 1. světové válce se přestalo používat “z”.  (Potomek Žižky by tedy nebyl z Trocnova, ale “Trocnova”.)

23. září 2004 přijal ředitele společnosti Přátelé přírody Mariana Páleníka předseda Senátu PČR Petr Pithart. 
Foto: Martin Mašín
ROPÁCI
Do celostátní ankety “ropák roku” nominovali v dubnu Přátelé přírody své kandidáty Byli jimi:
1.	Jindřich Pech ze sdružení Krušnohorský koprník – za boj proti větrným elektrárnám v Krušných horách. Pan Pech by byl ideálním ropákem, míní Přátelé přírody, protože si zjevně nedokáže představit severočeskou pánev bez hnědouhelných dolů a tepelných elektráren. Větrné elektrárny v kombinaci s další obnovitelnou energetikou –biomasou, slunečními kolektory, fotovoltaickými články apod. –jsou přitom čistými zdroji energie bez emisí skleníkových plynů. 
2.	Jaroslav Foldyna, (tehdejší) zástupce krajského hejtmana – za boj proti občanům s ekologickým cítěním, za prosazování výstavby kontroverzních jezů na dolním Labi a za návrh rušení vlakových spojů v Ústeckém kraji.
3.	Jaromír Schling, poslanec Parlamentu – za návrh na doplnění zákona o vnitrozemské plavbě o paragraf, podle něhož se zákon na ochranu přírody neměl vztahovat na výstavbu jezů na dolním Labi.
4.	Jaroslav Doubrava, senátor – za křivá obvinění občanských sdružení, že jsou (pod)placeny konkurenčními firmami, aby bránily realizaci určitých staveb; za prosazování výstavby jezů na dolním Labi.
SEVEROČESKÝ ROPÁK
Prvního května 2004 byl na tradičním setkání Přátel přírody u pomníku Přemysla Oráče ve Stadicích severočeským ropákem roku zvolen tehdejší ústecký senátor Jaroslav Doubrava.
V roce 2002 zvolili účastníci shromáždění severočeským ropákem tehdejšího ministra dopravy Schlinga, v roce 2003 takřka jednomyslně tehdejšího zástupce krajského hejtmana Foldynu. 

KOUPÁNÍ V LABI
Stejně jako loni se na Den Labe (11. 7. 2004) vykoupali Přátelé přírody v Labi. Přes značnou nepřízeň počasí se na Střeleckém ostrově v Litoměřicích sešla třicítka občanů – mezi nimi i litoměřický senátor Zdeněk Bárta (ten akci pro nemoc podpořil z břehu). Většina z nich se v Labi i vykoupala. Všichni si vodu velmi pochvalovali.
“Voda nebyla nejteplejší, ale zato velmi čistá,” podělil se o své dojmy ředitel společnosti Marian Páleník – jako jeden z koupajících. “V povodí Labe zbývá samozřejmě postavit ještě řadu čistíren odpadních vod, ale stejně jako loni je voda vhodná ke koupání. Je bez chlóru a bez sinic. Labe je jedna gigantická plovárna, jen to veřejnost ještě neví. Po půl století, kdy bylo Labe stokou Evropy, se tomu nelze divit.”
Smyslem akce Přátel přírody bylo poukázat na to, že naše největší řeka je veřejným statkem, který by měl přinášet užitek co nejširší veřejnosti a nikoli jen úzké skupině podnikatelů, napojené na jisté politické kruhy. Podle Přátel přírody by se rozhodně neměly utrácet miliardy za výstavbu kontroverzních jezů. Přátelé přírody naopak vyzývají vedení tohoto státu: Vraťme Labe lidem a přírodě!

Přátelé přírody se vykoupali v Labi nad Spolanou Neratovice. 
Foto: Miroslav Král

	

	

	

	

	

	

	

	

	

	

	

	
	Scan obalu knihy Třetí šimpanz
	
TŘETÍ ŠIMPANZ (Jared Diamond)
	Vzestup a pád lidského rodu
Knihu Třetí šimpanz pokládám za jednu z nejzajímavějších, kterou jsem zatím četl. Kromě některých vtipných pasáží (“Šťouchat oštěpen do buvola kaferského nebo nosorožce je nejspolehlivější sebevražda, jakou znám.”) mne kniha zaujala především pasáží o teorii tzv. pleistocénního masakru, o němž jsem psal v publikaci Konec přírody. 
Mýtus zlatého věku 
Z knihy Třetí šimpanz jsem se dozvěděl další podrobnosti: S teorií “bleskové války” přišel v roce 1984 Paul Martin. A to v knize “Quartenary Extinction” (“Čtvrtohorní vymírání” spoluautorem R. Klein), která pokud vím, nebyla bohužel dosud přeložena do češtiny. I když má teorie řadu odpůrců, argumenty Paula Martina, Jareda Diamonda, ale také Edwarda Wilsona (Rozmanitost života) nebo Matta Ridleyho (Původ ctnosti) se mi jeví jako velmi přesvědčivé. Bylo by krajně nepravděpodobnou shodou okolností, aby celé druhy a rody vymíraly současně s příchodem člověka v tak rozdílných místech jako je Severní a Jižní Amerika, Nový Zéland, Madagaskar či Polynésie. Z Nového Zélandu po příchodu Maorů (kolem roku 1000 n. l.) zmizela řada nelétavých ptáků, jimž díky nepřítomnosti savčích predátorů zakrněla křídla. Šlo mj. o obrovské kachny, lysky a husy., nebo dvanáct druhů ptáků moa o váze od 20 do 200 kilogramů. Ale také gigantický (létající) orel o váze 15 kilogramů, vedle nějž  jsou dnešní největší dravci trpaslíky. Kromě toho zmizeli také obří cvrčci, po zemi běhající netopýři, obrovští plži a další druhy. 
Na Havaj přišel člověk kolem r. 500 n. l. I zde pak rychle zmizelo na 50 druhů převážně ptačích druhů (např. nelétaví ibisové a husy). 
Na Madagaskaru byly objeveny fosílie ptáků podobných moa, ovšem vážících až 500 kg, krunýře obrovských suchozemských želv, pozůstatky hrochů, několika druhů velkých lemurů atd. Tyto druhy zmizely krátce po příchodu prvních lidí na ostrov. 
Západoindické ostrovy zaznamenaly stejný osud hlodavce velkého jako medvěd, gigantických sov, pozemních lenochodů, opic a želv.
Mizení druhů se netýká jen pro nás exotických krajin. Krétu a Kypr obývali a opustili hroši, sloni, obří suchozemské želvy. 
	Celkově šlo tisíce ostrovních druhů, které po setkání s lidmi “záhadně” vymřely. Logicky se nabízí (poněkud odvážný) závěr, že adekvátní osud postihl i druhy z kontinentů. Víme, že Austrálii před příchodem člověka a nejspíš i krátce po něm obývala řada velkých vačnatců (např. vakolvi, vakonosorožci, vakovlci, obrovští klokani), obří ještěři, hadi, krokodýli a ptáci. 
Po prvním objevení Ameriky indiánskými lovci (tzv. cloviská kultura) během asi jednoho tisíce let, kdy Homo sapiens osidloval oba kontinenty od Aljašky po Patagonii, vyhynuli mamuti, mastodonti, třítunoví pozemní lenochodi, tunu vážící pásovci, bobři velcí jako medvědi, šavlozubé kočkovité šelmy, američtí lvi, gepardi, velbloudi, koně, kamzíci atd. celkem 73 % v Severní a 80 % rodů v Jižní Americe. 
Paul Martin pro tuto událost používá pojem “blesková válka” (blitzkrieg). Komu se nechce věřit, nechť si uvědomí, že tato velká zvířata předtím nikdy neviděla člověka a nechávala jej přiblížit se na dosah. (Na Galapágách a jiných místech s přísným –a dodržovaným – zákazem lovu si na některá zvířata můžete takřka sáhnout.) Pak lov vypadal jinak, než si jej představujeme – stačilo přijít a zabít. Než se stačila přirozeným výběrem rozšířit nám dobře známá panická hrůza zvířat z lidí, byla všechna vyhubena. Další druhy mohl mít na svědomí člověk nepřímo – zavlečením krys, psů a dalších nepůvodních druhů, příp. vypalováním lesů a změnou prostředí.
Pomaleji mohli pravěcí lovci zprovodit z tohoto světa i řadu druhů v Evropě (srstnatí nosorožci a obří jeleni), Asii a Africe (obří buvol a obří koně).
Představa o zlatém věku, kdy jsme podle dosud velmi rozšířené představy měli žít jako ušlechtilí divoši v souladu s přírodou a láskyplně o ní pečovat, je s pravděpodobností blížící se jistotě naprostou fikcí.
Tím padá i představa, že ekologická krize je záležitostí poslední dvou set nebo dvou tisíc let, může za ni tedy průmyslová revoluce, odcizení člověka od přírody, příp. západní (křesťanská) civilizace. Padá tím i jako mor rozlezlé přesvědčení, že ekologickou krizi nutno řešit návratem do přírody, opuštěním měst, odmítáním civilizace, pěší chůzí, pěstováním koz, příp. objímáním stromů a napodobováním života “přírodních” indiánů. 
Představa, že lze odvrhnout současnou civilizaci, je jednak fikcí (už proto, že Země dnes neživí 7 miliónů, ale kolem 7 miliard lidí), jednak by to k ničemu nevedlo.
Cesta vede jinudy: Tlakem na mocné tohoto světa vytvářet společenskou objednávku pro řešení ekologické krize a tím vytvářet poptávku po technice šetrné k přírodě a životnímu prostředí. Jak říká Noreena Herzová ve své knize Tichý převrat - hlasovat peněženkou. Marian Páleník
 
Změny k Kanceláři Přátel přírody
V březnu 2004 skončila v Kanceláři Přátel přírody programová asistentka Ing. Hana Koníčková (Odstěhovala se do České Lípy. Ve zdůvodnění své výpovědi píše: “Jsou to jen osobní důvody, které s prací u PP nemají nic společného. Práce u PP mě bavila a myslím, že také dost dala. Jsem moc ráda, že mohu pracovat mezi nadšenci, jako jste vy. Moc se omlouvám za všechny případné komplikace a předem děkuji za pochopení…”)

Změna adresy
V roce 2004 se Přátelé přírody opět stěhovali. V lednu obdrželi výpověď z pronajatých prostor. Během února a března pak pravidelně sledovali nabídku volných kanceláří, několik si jich prohlédli, bohužel naprostá většina z nich neodpovídala. Až v dubnu narazili na prostory, které se zdály přijatelné. Červenec strávili přípravou nových prostor a stěhováním. Jelikož se stěhovali do menšího, nebylo to tak jednoduché, ale nakonec to dobře dopadlo. (Nyní zbývá již jen dovybalit všechny krabice a přepravky s šanony a písemnostmi ředitele společnosti.) Adresa společnost je Masarykova 1493/78, 400 01 Ústí nad Labem.

Zakletá rezervace
Pokud jde o projekt na nestátní přírodní rezervaci, lepí se Přátelům přírody neuvěřitelná smůla na paty. 
Ve svém hledáčku měli Přátelé přírody celkem čtyři lokality.
1.	Vedoucí odboru životního prostředí jisté obce byl touto myšlenkou Přátel přírody nadšen a vše se zdálo na nejlepší cestě. Problémem se jevila jen cena. Neustálé omílání představitelů Ústeckého kraje o ekoteroristech však zřejmě u zastupitelů dané obce nezůstala bez následků. V okamžiku, kdy se dozvěděli, že o zcela bezcenný pozemek (často zaplavovaný, prakticky nepřístupný, bez možnosti jej jakkoli zemědělsky využívat, s doslova neprostupnou vegetací, částečně bažinatý) mají zájem Přátelé přírody, prakticky jednomyslně a bez diskuse záměr zamítli.
2.	Obec Řehlovice slíbila Přátelům přírody prodej svého pozemku za 1 (slovy jednu) korunu českou již v roce 1998. Podmínkou tehdy bylo vyměření pozemku. Po té, co Přátelé přírody nechali daný pozemek vyměřit, požádala obec Katastrální úřad o zápis obce do Listu vlastnického jako majitele (jímž nikdy nepřestala být, v 70. letech byl pozemek převeden do správy s. p. Lesy). Katastrální úřad to však podmiňuje (podle názoru Přátel přírody bez opory v zákoně) vyjádření s. p . Lesy ČR. Obec Řehlovice se obrátila na s. p. Lesy ČR s žádostí o vyjádření, které v roce 1998 s. p. Lesy ČR slíbil vydat. Již 6 let však bohužel s. p. Lesy ČR na řadu výzev obce Řehlovice nereaguje. 
Na ústní radu představitele obce Přátelé přírody požádali v roce 2003 Řehlovice o jiný obecní pozemek poblíž. Rada obce žádost neschválila (s celkem logickým odůvodněním, že jde o cestu, která musí být obecně přístupná). Na nabídku Přátel přírody, že budou obec zastupovat ve sporu s Katastrálním úřadem, příp. s. p. Lesy ČR, pokud jim k tomu dá obec plnou moc, reagovalo vedení Řehlovic podmínkou na souběžné pověření vyřídit zdarma pro obec dalších asi 8 sporů o pozemky v širokém okolí. (Na to ovšem nemají Přátelé přírody kapacitu.)
3.	Před několika lety jednal tehdejší předseda Přátel přírody s několika nespokojenými majiteli pozemků na břehu Labe - občany jisté. Stát tyto občany nutil k velmi nevýhodnému odprodeji části pozemků za velmi nízkou cenu.Přátelé přírody nabídli koupi celých pozemků za příznivější cenu a zdálo se, že jsou občané nakloněni. V roce 2003 však vypukl málem “mezinárodní” skandál, když jeden z majitelů obdržel písemnou nabídku Přátel přírody. (O tom, co slíbil stát, lze jen spekulovat.)
4.	Po zveřejnění záměru Přátel přírody zřídit nestátní rezervaci, se na ně obrátila el. poštou čerstvá majitelka pozemku v Českém středohoří s prosbou o pomoc. Zděděný pozemek dotyčná studentka měla záměr využít pro ochranu přírody. Po čilé korespondenci (zejména o osobní prohlídce pozemku) trvající několik týdnů, kdy už se zdálo vše na nejlepší cestě, nastala ze strany majitelky odmlka ukončená stručnou omluvou, že od záměru odstupuje – bez jakéhokoli vysvětlení. Na další dotazy již nereagovala. (Opět lze jen spekulovat.)
5.	Jak jste se mohli dočíst v Alternativách pro Sever k Přátelům přírody nastoupila, ale pak je zase opustila programová asistentka, která měla mít tento projekt na starosti a zatím za ní není náhrada. (A bohužel ani finance na její plat.)
6.	Předpoklad ze sklonku roku 2003, že jezy jsou definitivně smeteny ze stolu, se ukázal nesprávný. Schlingův paragraf jezy vrátil do hry.
Zdá se, že Přátelům přírody štěstí zatím nepřeje.
Své úsilí Přátelé přírody v žádném případě nevzdávají a budou se snažit projekt dotáhnout do úspěšného konce.
Polda a Líza rodiči
Činčilák Leopold – maskot sekce Etika v chovech, kterého se Přátelé přírody ujali v roce 2001 po té, co byl unesen v kožešinové farmy, se od léta 2003 mohl těšit ze soužití s novou činčilačkou, kterou jsme pojmenovali “Líza”.
Začátkem července 2004 nás čekalo překvapní v podobě mrňavého činčilátka, kterému jsme pracovně říkali Piňďa. Chov činčil je poměrně náročný: Jsou to noční zvířata, a neměla by dostávat prakticky žádné oříšky, semínka, ani čerstvé ovoce, naopak hlavní potravou by mělo seno. Kvůli srsti by se jim měla často dopřávat koupel v písečku a pokud možno denní “venčení”, aby měla dostatek pohybu. 
Při “koupání” se v písku chovají velmi legračně, za to venčení je poměrně náročné. Činčila je hlodavec a svět kolem sebe zkoumá především “ochutnáváním”. Má jiné hodnoty a tak klidně ochutná i vaši novou skříň či knihu, nebo ještě hůř – kabel elektrického vedení. Proto z něj nelze spustit oči ani na vteřinu. Kupodivu i činčila se dá postupně ochočit. Časem se osmělí a ke svému “pánovi” si pro sušené jablko, banán nebo rozinku rád dohopká, aby s ní většinou velkými skoky zmizel v druhém koutě místnosti.
Činčily mají rády výšky a také do velké výšky i z ní dokáží bravurně skákat. Proto můžete zvíře po chvíli “lovit” třeba z lustru. 
Nemají-li činčily pravidelný pohyb, časem začnou trpět úpornou zácpou, onemocní na játra a brzy mohou umřít. Stejně mohou dopadnout při nevhodné skladbě jídelníčku. (Jak bylo řečeno výše, oříšky a semínka by neměly dostávat prakticky vůbec; ovoce jen sušené a v rozumné míře.)
Dosud se stále úplně přesně neví, co všechno činčily ke svému zdárnému životu a rozmnožování potřebují. Proto jsme byli jak potomkem tak jeho úspěšným vývojem mile překvapeni. 

Polda už není mezi námi 
	Koncem října nám ovšem činčilí rodinka přichystala současně dvě překvapení. Ráno jsme v kleci našli mrtvého Poldíka a kromě Lízy a Piňdi další malé činčilátko. 
	Příčinu smrti se už nedozvíme a můžeme jen odhadovat, zda souvisela s narozením dalšího potomka. Činčily se dožívají i 20 let, Poldovi letos mohlo být cca 5 let. Slabou útěchou nám může být skutečnosti, že kdyby nebyl unesen a zůstal na farmě, nechal by jej “farmář” zabít ihned po dosažení dospělosti, tzn. 1 roku, aby se ziskem prodal jeho nádherný kožíšek na něčí kožich.
	Nevíme, jakými útrapami Polda prošel, než se dostal k nám. V prvních měsících ani u nás neměl adekvátní péči. (Předchozí chovatel nám předal “návod k chovu”, který nebyl ani v jednom bodě správný a nějakou dobu nám trvalo, než jsme na to přišli.) 
	Poldova rodina je tedy stále ve třech, ale bohužel už bez Poldíka.

Foto: Zdenka Páleníková Králová
	PROSBA
Prosím sdělujte nám laskavě změny své adresy a dalších svých údajů. Stačí poslat SMS na 603 284 725. Např. u některých el. adres nám chodí hlášení, že uvedená adresa neexistuje. Vracejí se i zásilky (“odstěhován bez udání nové adresy”).

Chcete-li být od nás informováni prostřednictvím SMS, sdělte nám laskavě číslo svého mobilu. (Stačí SMS na 603 284 725, nezapomeňte ovšem prosím uvést své jméno a adresu.)
PŘEDEM DĚKUJEME!

Čestnými členy Přátel přírody se mezi jinými stali:
Martin Bursík, Petra Buzková, Jiří Dlask, Jaroslav Foglar, Vladimír Renčín, Jaroslav Svěcený, Lubomír Voleník, Jaroslav Zahálka.
Staňte se Přítelem přírody i Vy!

STATISTIKA:
56 000 signatářů petic Přátel přírody
10 000 účastníků akcí Přátel přírody
3 000 lístků ministrovi ŽP ve věci Labe 
2 500 podporovatelů Přátel přírody 

ALTERNATIVY pro Sever
Ročník: XIV.
Číslo: 62 a 63
Registrační značka: MK ČR E 12373
Uzávěrka tohoto čísla: 12. 12. 2004
Vydavatel: 
Přátelé přírody
Masarykova 1493/78
400 01 Ústí nad Labem
SMS: 603 284 725 
e-mail: kancelar@PratelePrirody.cz
www.PratelePrirody.cz

Přátele přírody podpořila Nadace ROS z programu Phare EU. 

NABÍDKA
Vlastníte-li osobní automobil a rádi byste propagovali společnost Přátelé přírody, nabízíme zhotovení a “aplikaci” loga Přátel přírody. 
Pokud byste o něčem podobném uvažovali, pošlete prosím e-mail (reditel@prateleprirody.cz) nebo SMS (603 284 725), příp. můžete napsat na adresu Přátel přírody (Masarykova 1493/78, 400 01 Ústí nad Labem), abychom se domluvili na místě a termínu provedení.

Chcete-li podpořit svou společnost a současně propagovat přírody dolního Labe, objednejte si:
sadu 10 pohlednic po 50 Kč
kalendář na rok 2005 po 100 Kč
publikaci Vraťme Labe lidem a přírodě po 100 Kč
Na skladě jsou ještě trička (černá a bílá s logem, šedá s bobrem) bohužel už ne všechny velikosti.
Objednat si lze také publikaci Konec přírody (po 50 Kč).
U objednávek od 300 Kč neúčtujeme poštovné a balné, objednávky od 1.000 Kč zasíláme na dobírku.

Co získáte finanční podporou Přátel přírody?
Od 100 Kč registraci za příznivce společnosti na 12 měsíců a jako poděkování výroční zprávu a brožuru Konec přírody.
Od 360 Kč navíc jako poděkování aktuální informace o dění (zpravodaj Alternativy pro Sever, barevnou brožuru o Labi apod.).
Od 1.000 Kč navíc kalendář na rok 2005 Vzácná příroda dolního Labe a možnost odepsat dar ze zdaňovaného základu (potvrzení o daru zasíláme v lednu následujícího roku). 
 
Několik dobrých důvodů, proč podporovat Přátele přírody:

Přátelé přírody 
•	mají dobrý pocit, že pomáhají správné věci – měnit svět k lepšímu,
•	jsou podílníky úspěchů své organizace,
•	mají přístup k informacím o ŽP, které jinde těžko získají – nejsou závislí na novinách a televizi,
•	jsou v dobré společnosti.
NABÍDKA

Takřka v každém koutu České republiky se vyskytuje Přítel přírody, který se potýká s nějakým místním problémem. (Obvykle na všech stranách naráží na nezájem, příp. korupci.)  

Nevíte-li si rady, ředitel společnosti Marian Páleník vám nabízí poradenství či poskytnutí konzultace speciálně pro vás u vás v obci. Pro registrované příznivce (tj. platící podporovatele) zdarma.

Zorganizujete-li pro své známé, příp. i pro veřejnost ve své obci besedu, přednášku, prezentaci či školení pro zájemce, ředitel společnosti Přátelé přírody Marian Páleník vám rád předá know how, které se mu podařilo nashromáždit během 20 let působení v českém ekologickém hnutí (zejména 9 let kampaní a kauz Přátel přírody).

Zaujala-li vás tato myšlenka, stačí, pošlete-li e-mail (reditel@prateleprirody.cz) nebo SMS (603 284 725). Příp. můžete i napsat na adresu Přátel přírody (Masarykova 1493/78, 400 01 Ústí nad Labem). 

Marian Páleník pracoval od roku 1984 v hnutí Brontosaurus, 
od roku 1987 byl zaměstnán v Ústavu pro životní prostředí,
v letech 1990 až 1992 byl zástupcem starosty za Stranu zelených,
v letech 1992 až 1995 pracoval pro Občanskou ligu Ústí n. L. a 
od roku 1996 u Přátel přírody (7 let předsedou sdružení, od roku 2003 ředitelem společnosti).
Je nositelem osvědčení MŠMT “lektor” (roční kurs) a ceny sdružení Nika pro nejlepšího profesionála ekologického hnutí ČR roku 2001.

Pf 2005

Do nového roku 2005 přejí Přátelé přírody svým příznivcům 
všechno nejlepší.

Přátelé přírody děkují mnohokrát všem, kdo jejich činnost jakkoli podpořili!

Loga EU, P-eko a Kelcom.

Sazba, lito a tisk R&K Servis.